EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Will...
Ordföranden beklagar att han inte kunde komma,
men han hade ett brådskande ärende i Beijing.
Tacka er chef för hans billiga champagne och ännu billigare ursäkter.
Vår budget är 10 % av vad ni spenderade på ett drönarprogram.
Vi kan dra tillbaka anslagen.
Vi utlovar exakthet, immunitet.
Det har ni lovat i flera år.
Vad händer?
Otäcka saker.
Will...
Allt är mitt fel.
Men om nervtransplantatet fungerar, vad ska de göra med det?
De är rädda för oss.
Det här kommer att göra dem mindre rädda.
Du litar väl på mig?
Snälla Will...
Du måste stoppa det.
Nej.
Sluta.
Det räcker! Jag har sett nog!
Will! Will!
Det är okej.
Kom hit.
Ingen fara.
...som du borde prata med.
- Tack för att du hjälper oss. - Ingen orsak.
Det är kul att prata med nån som inte frågar
om det kommer på provet.
Grace sa att ni skriver en avhandling om tidiga hominoider?
Vi är intresserade av förgreningen mellan homo sapiens
och andra tidiga folk, som neandertalare och homo sensorium.
- Sensorium? Den termen hör man inte ofta. - Tror du inte att de fanns?
Det finns inte tillräckliga bevis inom mitt område för att stödja teorin,
men jag jobbar med skelett.
Om du frågar professor Kolovi som är genetiker på University of Chicago
så har han nog en annan åsikt.
- Jag har läst hans bok. - Synd att du slösade bort din tid.
Håller du inte med honom?
Ett skäl till att antropologi fascinerar mig så
är att själva sakuppgifterna utvecklas.
I går avfärdade vi Darwin,
i dag hånar vi såna som Kolovi och kallar deras verk för science fiction.
Men i morgon kanske hans verk anses visionärt.
Freud trodde att våra föregångare använde telepati.
Ingen vet om tidiga människor använde en annan form av språk.
Det är en spännande tanke. Om Kolovis teorier stämmer
skulle en homo sensorium kunna komma in på mitt kontor utan att jag märkte det.
- Jag tror... - Vadå?
Jag överväger bara ett annat perspektiv...
Älskling, du måste gå. Dani!
- Säg att han måste gå! - Du...
- Den där. - Den här?
- Säg att han måste gå. - Vänta. Va?
Följer du inte med?
Efter allt som har hänt är det nog inte rätt...
- Det är det visst. - Varje premiär stannar du hemma. Inte nu!
Du följer med.
- Jag... - Du har ju sagt det hundra gånger.
Det är det här du alltid har velat.
Eller hur?
Ja.
Klä på dig, då! Vi måste vara jättesnygga!
Varför hör jag en röst inom mig som säger...
"Var försiktig med vad du önskar dig"?
Ja!
Lito!
Hej. Hur mår ni?
Kul att se er.
- Okej. - Tack!
Jag rapporterar för Kobi Kihara.
Hej. Jag heter Jela.
Var finns mannen de kallar Van Damn?
Mannen de... Menar du inte Jela?
Van Damn.
Okej, jag ska hämta... Van Damn. Ett...
- Capheus! Nån letar efter dig. - Vem?
Jag vet inte vem hon är.
Lito Rodriguez. Det var länge sedan.
Mariana, tack för att du kom.
Vad har du haft för dig?
Jag ser verkligen fram emot premiären av den här filmen.
Det är en av mina favoriter.
Vill du kommentera de skandalösa fotona på dig
som nyligen spreds på Internet?
Inget vänligt småprat. Du går rakt på sak.
Ja.
- Är du den berömde Van Damn? - Ja.
Jag heter Capheus. Vad heter du?
- Är det här din matatu? - Ja.
Flytta på dig, du blockar bussen.
Förnekar du att fotona är äkta?
Nej, jag... Det sa jag inte.
Så är du... homosexuell?
Det är okej.
Varför är det så viktigt?
Det är viktigt för dina fans.
Om du ljuger för dem så har de rätt att veta det.
Varför kallas du för Van Damn?
Har du sett Lionheart?
Nej, jag tittar inte på såna filmer.
- Vad menar du? - Filmer som förhärligar våld.
Där den vite mannen räddar världen.
Lionheart handlar inte om nåt av det.
- Den handlar om mod. - Mod!
Jag är väldigt tacksam mot mina fans.
Jag vet att jag har försökt uttrycka något som är äkta,
något som kommer från hjärtat.
Då ljög du för dem tidigare?
Lito, kom. Vi går.
Är det här din älskare? Jag kände inte igen honom med kläderna på.
Vet du...
- Vet du vad ditt problem är? - Jag har inget problem.
- Jag vill bara förstå... - Du försöker inte...
Är du gay eller inte?
Du försöker inte förstå någonting.
Etiketter är motsatsen till förståelse.
Men Van Damme är ju vit.
Ja.
Så då handlar det om vitt mod?
Förlåt, jag kanske missförstår dig, men vad har mod att göra...
...med hudfärg?
- Jag var ett barn... - ...som älskade...
- ...filmer... - Hjältarna jag såg...
- ...fick mig att känna mig... - ...modigare än jag var.
- Roligare. - Smartare.
De fick mig att känna att jag kunde göra saker...
- Jag kände att jag kunde göra saker... - ...som jag inte...
...trodde att jag kunde göra.
Men den pojken som såg på tv med mamma...
...mamma, mormor och mina mostrar...
...och mina mostrar, är inte den man som blev skådespelare.
...inte den man som blev busschaufför. Det är inte samma...
...person som står här.
- Och vem är det... - ...som står här?
Vem är jag?
- Menar du... - ...var jag kommer ifrån?
- Var jag kommer ifrån? - Menar du var jag kommer ifrån?
- Vad jag kommer att bli? - Var jag kommer ifrån?
Vad jag gör? Vad jag har gjort?
Vad jag drömmer?
Vad jag gör? Vad jag har gjort?
- Vad jag gör? - Vad jag har gjort?
Menar du... vad du ser?
- Vad jag har sett? - Vad du ser eller vad jag har sett?
- Vad jag fruktar eller drömmer?
- Menar du... - ...vad jag gör? Vad jag har gjort?
- Vad jag är rädd för? - Vad jag är rädd för?
- Vad jag drömmer? - Vad jag drömmer?
- Vad jag en dag kanske blir? - Vem jag älskar?
Vem jag älskar?
Menar du vem jag älskar?
- Menar du vem jag älskar? - Vem jag älskar?
- Vad jag har förlorat? - Menar du vad jag har förlorat?
Menar du vad jag har förlorat?
Vem är jag?
- Vem är jag? - Vem är jag?
- Jag är nog... - ...precis som du.
- Varken bättre. - Varken mindre.
För ingen kommer nånsin att bli...
...exakt som du eller jag.
Fick ni med det?
Ha en trevlig kväll.
Hernando?
Zakia.
Va?
Jag heter Zakia.
Det var trevligt att träffas.
Hernando.
Vadå?
Nu kommer något viktigt.
Det är El Caído.
Du sa att han var ute efter dig.
Döm aldrig en man efter hur lång pistol han har eller hur förmögen han är.
Till slut ska vi alla dömas efter modet i våra hjärtan.
Hej igen.
Hej.
Jag borde be dig om ursäkt.
Nej, inte alls.
Jo, för jag har funderat över det du sa
och hur det stämde in på mitt eget liv.
Du sa så fina saker som kom från hjärtat,
till någon som inte kom för att lyssna.
Ord är inte min styrka.
Vill du gå och äta?
Klart som fan att han vill.
Och det här är vardagsrummet.
- Är det här vardagsrummet? - Ja.
Och övervåningen är faktiskt...
Det här är så häftigt.
En swimmingpool?
- Herregud! - Oj!
- Gör det, du. - Ja.
- Vänd dig om. - Selfie.
- Huset bjuder. - Okej. Tack.
Jag börjar vänja mig vid en viss livsstil.
- Du får nog fortsätta mörda gangsters. - Det finns sämre yrken.
Som på beställning.
Har ni trevligt?
Jag heter Sebastian Fuchs.
Kungen i norr.
- Får jag sätta mig? - Det är din klubb.
Jag vill att ni ska känna er välkomna och respekterade här.
Ja, visst.
Ärligt talat, Felix. Jag gillar inte många människor.
- De flesta suger. - De låtsas, de ljuger.
De gör allt för att manipulera och kontrollera andra.
Det mest värdefulla för sådana som oss är lojalitet.
Ja.
Jag vet hur lojal du är mot din vän och hur lojal han är mot dig.
Jag beundrar sådan lojalitet.
Vad tycker du om den här klubben?
Vad jag tycker om den? Skojar du? Den är ascool.
Jag vill bo här. Ja.
- Bra. Den är din. - Va?
Mina advokater får ta fram kontraktet i morgon.
Du kan skriva på det hemma hos mig.
Vi ses där.
Det var ett nöje.
Vad sa han?
Han... gav mig klubben.
Förr tänkte jag som du.
På universitetet trodde jag på framsteg, att man kunde påverka,
att allt skulle bli bättre.
Men nu vet jag inte. Jag har nog sett för mycket av världen.
Men du är en kvinna som jobbar som journalist.
Det hade varit omöjligt för våra mormödrar.
Ja, jag vet. Och förr trodde jag att sådana detaljer var viktiga.
Jag tänker på min mormors liv. Jag kan inte kalla ditt liv för en detalj.
- Du har förverkligat hennes dröm. - Det verkar så litet...
...jämfört med vad som var fel då och vad som fortfarande är fel.
Jag har sett sådana... barbariska saker...
Sådan grymhet, orättvisa och sedan total likgiltighet till allt.
Hur kan det spela någon roll vad jag jobbar med?
Många hemska saker händer varje dag.
Det har drabbat mig och min familj.
Det är därför som mod är så viktigt.
Det krävs mod för att se sådana hemskheter
och ändå stiga upp varje dag...
...och kunna se det som är vackert.
Det krävs mod för att komma ihåg att det här är en värld där våra drömmar,
som våra mormödrars, faktiskt slår in.
Will, hör du mig?
Jag hörde hästar.
Neville är stor.
Neville?
Han är jättefin.
Kan du berätta vad du ser?
Det är mycket mark.
Ett stort hus.
Hästen verkar veta vad han vill, som om han kan läsa hans tankar.
Som om de sitter ihop.
Skulle inte det göra det lättare?
Fast då skulle du veta vad jag hoppas göra med dig
innan du åker till Chicago.
Jag föredrar när du överraskar mig.
Ta dina piller, min kära.
Ja, min kära.
Hörde du ett namn?
Jag var så nära den här gången.
Jag såg hans fru.
Hörde du något namn?
Chicago. Nomi måste åka till Chicago.
Okej, men nu måste du äta.
- Will? - Jag är för trött.
Du kan inte vara så hemlig.
Du måste berätta om smekmånaden.
- Kala, han vägrar äta. - Har du testat aptitstimulerande medel?
Äter han inte? Jag visste det. Han har gått ner i vikt! Är han lycklig?
Han mår bra. Jag måste bara... Ursäkta mig.
Jag ska titta.
Hans reaktioner börjar bli långsamma.
Sömncykeln är kortare.
Han sover hela tiden.
Läkemedelsframkallad medvetslöshet är inte detsamma som sömn.
Jag ska öka vitamindosen och ge honom naloxon.
Men vi kan inte fortsätta så här.
Han hoppas få mer information om Viskaren eller OBB.
Har inte Nomi fått reda på mer?
Nomi har en av världens bästa kodknäckare som letar efter en spricka i företaget.
Men varje gång vi hittar en så lyckas de hindra oss.
Fan! Fan! Fan!
Taggade de dig?
De här typerna är duktiga.
Och de kanske till och med är mer paranoida än jag är.
Kom du åt journalerna på Island?
Neets kopplade några falska namn till visum för charterresor,
men vi vet inte vem som styr eller betalar för det företaget.
Förlåt, var det till mig?
Hon pratar med sig själv nu för tiden...
Vi kan fortsätta leta, men vi behöver något mer konkret:
En riktning, ett namn, ett bankkonto.
Will måste skaffa något mer konkret.
Du kämpar så hårt för oss, men du kämpar inte ensam.
Hans qi är väldigt svag.
Det har gått flera månader.
Hur länge tror han att vi kan gömma oss?
Jag vet inte.
Ge inte upp hoppet om honom.
Han skulle inte ge upp hoppet om någon av oss.
Vi är en familj nu och jag vill prata om vår framtid.
När man utsätts för ett mordförsök så börjar man prioritera.
I söndags hade jag ett möte med premiärministern.
Han sa att som en framåtsträvare och affärsman
så är jag en tillgång för valet.
Och i eftermiddags, för Indien och dess framtids skull,
så sa jag till premiärministern att jag antar hans erbjudande.
Du skulle ju inte bestämma nåt utan att fråga oss.
Jag byggde inte mitt läkemedelsimperium genom att vela.
- Och vad tycker mamma? - Din mor har alltid stöttat mina beslut.
Stöd är hemligheten bakom varje lyckat äktenskap.
Mamma?
Din far har rätt, Rajan.
Det är ett stort ögonblick.
- Jag ber att få gratulera dig, Manendra. - Tack.
Samtidigt vill jag lyckönska den här nya familjen. Skål.
Skål.
Wittgenstein skrev: "Gränserna för mitt språk är gränserna för min värld."
Vi värderar språket så högt för att vi värderar oss själva så högt.
Men tänk om man kunde kommunicera tankar och känslor utan ord.
Ord.
Deras otillräcklighet är en kliché.
"Ord kan inte uttrycka." "Orden räcker inte till."
"Jag finner inte ord."
Men tänk om det inte behövdes?
Det går inte att bevisa om våra tidiga förfäder använde språk
i vår betydelse eller inte.
Men om språk ersatte denna äldre kommunikationsform,
så måste språket vara överlägset, sequitur quod, och därmed vi.
Ännu viktigare: Vilken evolutionär fördel
skulle vår kommunikationsform ha framför deras?
Vad skulle man inte kunna göra om folk kunde läsa ens tankar?
Man skulle inte kunna ljuga.
Det fanns en tid då vi trodde att vår plats i världen var Guds vilja.
När den teorin blev omodern var det upplysningstidens vetenskap
som förklarade vår överlägsenhet.
Det är bara nyligen, med all förödelse
som vi har orsakat på planeten
som vi har börjat ifrågasätta vad vår makt innebär.
När vi tittar på våra förfäder
så har vi skyllt deras utdöende på deras egen otur.
Men nya rön tyder på att det inte var en tillfällighet
eller bristande anpassning. Våra kusiners för tidiga utdöende
berodde på ett omfattande och brutalt folkmord.
Och dessutom - barnen till dessa barbariska mördare
sitter just nu i detta rum.
Och står på dess podium.
Vad hände med neandertalarna och denisovamänniskan,
med homo asiaticus och naledi?
Det som hände var homo sapiens.
Vi kom och utplånade dem allihop.
Jag har hört att ni skriver en avhandling om bevisen för homo sensorium.
- Det stämmer. - I din bok, Being Human Beings,
hävdade du att de hade funnits.
Betyder det att du tror att de fortfarande kan finnas i dag?
Om ni frågar vad jag vet i motsats till vad jag tror,
så vet jag att vi har ärvt viktigt DNA från våra förfäder
och som jag sa i boken, att det vi fick av homo sensorium,
frontallobernas insula,
som gör att vi kan känna empati, är inte vilken del som helst.
Vissa hävdar att det är den bästa.
Får vi fråga dig om en av dina studenter - dr Matheson?
Matheson?
Namn. Nu testar du mig, ms Keene.
Ditt namn är bekant.
- Har du skrivit något som jag kan ha läst? - Jag hoppas det.
- Då skulle det här vara mycket coolare. - Vi har en bild.
Ja. Matheson.
Väldigt smart. Ganska tyst. Han var ganska inbunden.
Det är han.
- Vad vill ni veta? - Vet du hur vi kan nå honom?
Vi hittade en avhandling som han skrev och vi vill fråga om hans resultat.
Ingen aning.
Jag har inte hört av honom sedan han slutade på 80-talet.
Gud, vad ung jag var.
Om ni har fler frågor, ge dem till min assistent.
Jag måste gå. Genetiklabb om tio minuter.
Tack för att du tog dig tid.
Vad tror du?
Han hade rätt om språkets fördel framför telepatins,
för antingen är han bara en glömsk professor eller så ljuger han bra.
Okej...
Smaka på det här.
Gud, vad gott.
Det är från en bondgård som jag jobbade på när jag var ung.
Den drevs av tre systrar.
De älskade min pappas musik.
Jag har ju sagt att detaljer är farliga.
Han kan lyssna när som helst.
Förlåt.
Du känner det, va?
Jag är nära.
Jag önskar att det fanns ett annat sätt.
Inser hon att hon skyddar dig till döds?
- Han är här. - Ska jag hämta en spruta?
Den Will Gorski som var polis. Den Will Gorski som kom till den här ön.
Den Will Gorski som ville rädda ms Gunnarsdottir.
Den Will Gorski är döende.
Om han inte redan är död.
Din omtanke är rörande, Milt.
Smart drag, det där med ön.
Blinkade jag? Drog jag efter andan?
Eller fejkade jag...
...för att lura dig att vi är kvar på en ö
som vi lämnade för flera månader sedan?
Jag vet att du har bevakat mig.
Bra.
Hur känns det?
Jag medger att det var jobbigare än jag hade väntat mig.
Men varje dag för mig mycket närmare...
...till vad som kommer att bli en tillfredsställande katarsis.
Du har upplevt en annan sensitivs njutning.
Jag undrar om du har funderat på alla möjligheter till smärta?
Det har jag.
Du är inte lika nära att hitta oss som vi är att hitta dig.
Säger du det?
Så säg mig, polisassistent Gorski...
Var är jag?
Militärbyggnad.
Stadsmiljö.
Hur kunde du veta det?
Kängorna i hallen. De hårda klackarna.
På landet hade de varit av gummi.
Du har gjort manikyr. Det gör man inte i en småstad eller ute på landet.
Dina skosulor är rena.
Din kostym säger storstad.
Liksom din penna och din förbannande arrogans.
Ska jag vara mer specifik?
Vad sägs om storstad plus England är lika med London?
Du vet inte om vi är i England.
Brittiskt eluttag. Samma i Singapore, men jag känner ingen luftkonditionering.
Imponerande.
Till och med för en Chicagopolis.
Men det som din iakttagelseförmåga har missat...
...är att det vi gör är äldre än du och äldre än jag.
Och folket på min sida vet vad det är.
Det är inget spel.
Det här är ett krig.
Det här rummet...
...är en kuliss.
Min kostym är en dräkt.
Det här rummet är arrangerat för att vilseleda dig.
De här personerna är...
proffs.
Och du... är en jävla amatör.
Nu är det min tur.
- Är den klar? - Vi vet att du aldrig lämnade Island.
- Nej, det kan ni inte. - Sluta.
Läkemedelsetiketterna var på isländska.
Ljudet från havet. Fiskmåsarna kunde lika gärna ha pratat isländska.
Byttan med skyr.
Vi vet vilken bondgård den kom ifrån: Tre systrar.
Men det största misstaget av alla är att du gömmer dig här.
Är det en kyrka?
Så typiskt din mamma.
Skynda dig. Gör det nu.
Det finns få tomma byggnader som den här, på en så liten ö.
Snart hör ni ljudet av en helikopter, och då är hon min.
Det är okej.
Det är ingen fara.
Han tog bara med mig dit när han ville gottgöra något.
Men jjamppongen var jättegod.
Dit borde vi gå första kvällen då vi är fria.
- Det låter perfekt. - Ja, väldigt trevligt.
Jag älskar jjamppong. Särskilt med för mycket soju.
Hej, pappa.
Hej, älskling.
- Du är inte särskilt diskret. - Man måste ju se rätt ut.
När man är smugglare och spion ska man inte väcka uppmärksamhet.
Det var för negativt för mig.
Jag är för positiv för det.
Har du med dig det?
Här får du.
Titta vad jag har köpt åt dig.
Jag ansträngde mig den här gången. Det här exporteras inte från Island.
Det är exakt vad de letar efter.
Kul att det här funkade.
Inget är bättre än en chans att få träffa min dotter.
Förutom...
...chansen att få träffa henne i Amsterdam.
Hur dags kommer ni till Wien?
Strax före midnatt.
Vi spelar i morgon på Musikverein med Wienerfilharmonikerna.
Jag önskar att du kunde komma.
Jag med.
Är det säkert att allt är bra, Riles?
Jag mår bra, pappa.
Du har aldrig kunnat ljuga.
Det är jobbigt, men jag tror att det ordnar sig.
Det här hjälper mycket.
Jag vet att du inte kan berätta något...
Men det pratas mycket där hemma.
Och du vet att jag litar på dig.
- Och jag oroar mig. - Jag vet.
Jag vet.
Ja.
Är du säker på det här?
Snälla.
Vad ska jag säga till henne?
- Ja? - Hej.
Det här kommer att låta väldigt konstigt
och mycket olämpligt, och jag ber om ursäkt i förväg...
Du har sett min dotter.
Du är inte den första.
Kom in.
Min man Jerry hatade besökarna.
Den första var en liten pojke.
Han hette Will.
Hans pappa var polisen som hade hand om min dotters fall.
Ingen trodde mig.
Inte ens min pappa.
Men hon gjorde det.
Kan du se henne?
Kan du se vår dotter?
Hon sitter bredvid dig.
Sara...
Hon håller dig i handen.
Jag tror inte på det här.
Jag tror inte på spöken eller själar eller någon sådan där skit!
Hon är inget spöke.
Vad ser du, då?
Ett minne.
Han kom och hälsade på mig när han var färdigutbildad polis.
Det var inte lätt att vara son till en polis och...
Det förstår jag att det inte var.
Nej. Det var därför jag visste...
...att jag aldrig skulle bli polis.
Där är jag på avslutningen och får en utomkroppslig upplevelse.
Jag tittar ner på mig själv och tänker...
"Vad fan håller jag på med?
Varför blir jag något jag aldrig ville bli?"
Jag förstod det inte...
Så ropar de upp mitt namn.
Jag tittar upp och hon var där. Jag såg henne.
Det hade gått lång tid, men Sara var där.
Och då kom jag ihåg.
Jag kom ihåg varför jag var där.
Vi känner Sara genom Will.
Hur mår han?
Han har mått bättre.
Är han här nu?
Will... Jag hoppas att du kan få frid.
Tack.
Han säger tack.
Du sa att det var andra som pratade om Sara?
Ja. Många var totala främlingar.
Det var jobbigt i början.
Särskilt för Jerry. Att minnas var för plågsamt för honom.
Mamma!
Jag trodde inte att hon skulle komma tillbaka, jag visste att hon var död.
Men när en besökare kom och berättade om henne...
...så var det en tröst att inse att liv, även så korta som hennes,
kan leva vidare på de mest oväntade sätt.
Får jag visa bilder på några personer och se om de har besökt dig?
Javisst.
UNG EKOLOGS FÖRVÅNANDE STUDIER
Ja. Hon var jättesnäll. Hjälpte mig med trädgården.
Hon var ekolog.
Vi pratade hela eftermiddagen.
- Pratade hon om Sara? - Ja.
Jag tror att hon fick kontakt med henne genom dr Matheson.
Är det här dr Matheson?
Känner ni honom?
- Ja. - Han är en så god man.
Så snäll.
- Han mördade din dotter. - Inte nu.
- Förlåt? - Hur träffades de?
Han var hennes handledare i en kurs för begåvade elever.
Han uppskattade Sara.
Jag visste inte hur han såg ut. Jag hörde bara hans röst.
Säg till henne att jag aldrig har gett upp.
Jag ska sätta dit honom och alla som gömmer sig bakom honom.
Hälsa henne... att jag ska sätta dit allihop.
Will ber mig hälsa att han inte har glömt...
och att han aldrig tänker ge upp.
Jag vet.
Ett zoo?
När mina föräldrar hade bråkat brukade mamma ta med mig hit.
Hon tittade på tigrarna.
En av de sista gångerna frågade hon...
Vad tror du att hon skulle göra om hon kom ut?
Rymma. Bo i Tiergarten. Äta kaniner.
Du är en optimist.
- Vad är en optimist? - Något som de flesta växer ifrån.
Vad tror du att tigern skulle göra?
Vänta i några timmar.
Och sedan gå hem igen.
Burar är svåra.
Till och med för oss.
Att vänta är svårare.
Will!
Händer det?
- Kala! - Vad är det?
- Det händer! - Okej.
- Kala, är allt okej? - Ja. Somna om.
Nu händer det! Okej.
Då så.
Värden.
Nomi!
Kom igen. Skynda dig.
Nästan...
Jag ska vara tydlig. Jag litar inte på dig längre. Förstår du?
Bry dig inte om mig, Milton.
Lyssnar du ens på mig?
- Sir, jag... - Vad tittar du på?
Jag känner igen de här byggnaderna.
London.
- Vi hade rätt. - Jag måste gå.
Snälla, inga fler nödsituationer.
Nomi, leta rätt på honom.
Brevhuvud: IFGF.
Okej.
Du får en kris varje gång ditt projekt granskas.
Examensring från Yale.
Vad är det för fel på dig?
Keramikhund på skrivbordet.
- Han har barn. - Okej.
Jag har ett allvarligt problem.
De här är de mest troliga.
Nej.
Kom igen.
Stopp.
Det är han.
- Richard Wilson... - Croome.
Richard Wilson Croome.
Jag är upptäckt.
Ditt sista regelbrott kostar oss fortfarande miljontals dollar på Island.
Jag är upptäckt. Jag måste gå.
- Gibbons! - Jag måste gå!
Gibbons!
Tror du att du jagar oss?
Det är vi som jagar dig!
Undertexter: Annie Nilsson